головна / Історії, які ви нам розповіли / Бахмут
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/05/sajt-21.jpg)
Живемо на Тернопільщині та мріємо купити дім, який орендуємо. Історія Ольги Дудченко
зруйновано: вересень 2022 / Донецька область , Бахмутський район , Бахмут / пров. 2-й Бірюковський
Приватний будинок
Дата руйнування:
вересень 2022
Дата додавання до бази:
09 червень 2024
Адреса:
Донецька область ,
Бахмутський район , Бахмут ,
пров. 2-й Бірюковський
“15 лютого 2022 року нарешті переоформили дім на себе, а 24-го почалася велика війна”, — розповіла журналістці “Свій дім” Ольга Дудченко з Бахмута. Багатодітна родина, яка виховує вісьмох дітей, після повномасштабного вторгнення рф втратила два будинки на Донеччині. Знайомі, які виїхали з міста пізніше, розповідали, що оселі були без вікон, з розбитими дахами, а згодом горіли після влучання ворожих снарядів.
Після евакуації у травні 2022 року родина жила і в хостелі, і в старому приміщенні сільради, і винаймали будинок на Буковині. Нині — у Тернопільській області та мріють купити дім, який орендують.
Два будинки у Бахмуті були на одній вулиці
Ольга Дудченко родом з Куп’янського району Харківщини. Саме там познайомилась з майбутнім чоловіком і переїхала до Бахмута. Разом прожили 13 років, виховували п’ятьох дітей. Потім розлучилися. У другому шлюбі жінка народила ще трьох дітей.
Перший дім придбали в 2012 році. Ще один, на тому ж провулку 2-й Бірюковський (раніше — Жовтневий), через 10 років. Коли виплачували кошти за домівку, економили на всьому.
“Дім, який купили раніше, був на 58 квадратів з невеликим городом. Гарний садок, де росли черешня, абрикоса та яблука. Хату топили дровами. А друга оселя — газифікована та з усіма зручностями” — розповідає Ольга.
“Замість спокійного щасливого життя нам довелося облаштовувати погріб”
“Ми телевізор і новини майже не дивились — про початок повномасштабного наступу дізналися від вчительки. Вона ледве стримувала сльози й казала, щоб діти залишалися вдома. А вони якраз виходили на двір з рюкзаками за плечима, — розповідає жінка. — Замість спокійного щасливого життя нам довелося облаштовувати погріб — спускалися туди під час повітряної тривоги і коли чули гул літака. Добре, що він добротний і запаси тушонки були. Дітей багато і треба всіх нагодувати. Ми до останнього не хотіли їхати, але у травні 2022 року довелося.
Ольга каже, що від дому до школи, де навчалися її діти, 5 хвилин пішки. Коли заклад розбомбили, то в літній кухні вилетіли вікна, а по стелі пішли тріщини. Після цього епізоду вони за ніч зібрали речі та евакуювалися з міста.
“О 4 ранку або на пів п’ятого зазвичай починався жах. Ми столи в домі обгородили шифоньєрами, зробили такий собі “домік”. Якщо не встигали добігти у підвал, то ховали дітей там. Також зняли ванну — перевертали її та накривали молодших, щоб захистити від уламків. Старшій дівчинці тоді було 13 років, а найменшому сину ще й двох не було”, — пригадує вона.
Евакуація та зміна міст у пошуку нового дому
Родина виїжджала з міста евакуаційним автобусом, який віз 19 бахмутян, серед них і маленькі діти. Опинилися у Дніпрі, два тижні прожили у хостелі. В одній кімнаті було майже 50 людей:
“Потім через інтернет знайшли церкву, яка допомагала багатодітним сім’ям. І нас забрали до Рівненської області. Рік жили в старому приміщенні сільради. Ліжка нам поставили, а пічку настільну та газові балони купували самі. Згодом переїхали у Чернівецьку область. Знайшли величеньку хатинку за оплату комунальних послуг. І школа там була, і дитячий садочок. Там теж рік прожили, але школу в селі закрили. Довелося переїхати, хоча там було дуже гарно. Такі сади, городи великі, завели кіз, вуток, курей і кроликів”.
Чоловік Ольги працював у Тернополі, тому вирішили їхати ближче до нього. Там знайшли гарний будинок, який здали за комунальні послуги.
“Воду беремо у сусідів. Люди тут привітні, добрі. Головне, що школа поряд. У класах по 5-6 дітей, більше уваги приділяють. Старша донька їздить у місто на заняття боксом, інша — малює, 12-річний син займається футболом”, — каже Ольга.
“Хоч я і народилася на Харківщині, але вважала себе бахмутянкою”
Про руйнування будинків родина дізналася від знайомих, які залишалися у місті. Розповідали, що після прильоту в серпні 2022 року там була страшна пожежа. Люди поливали городи, а потім тими шлангами з водою гасили полум’я. Потім їх вивезли волонтери. Коли їхали, то у домах уже були розбиті дахи.
“Хоч я і народилася на Харківщині, але вважала себе бахмутянкою. Працювала там комірницею. Потім була декретна відпустка. Винаймали няньку та разом з чоловіком прибирали квартири у заможних людей. Робили все, щоб дітям було комфортно і було своє житло. Роботи ніколи не цуралися. Коли вимушено опинились на Буковині, то заробляли, як могли — допомагали збирати черешню та пололи гарбузи. А сусіди пригощали нас врожаєм зі свого городу. Тоді змогли придбати пилку та бензокосу, щоб навести лад на своєму подвір’ї та у тих, хто просив. На хліб і цукерки дітям завжди заробимо”, — каже жінка.
Ольга та її чоловік мріють, щоб у них знову був дім. Батьки працюють, старші діти доглядають за молодшими. Відкладають кожну гривню, щоб знову мати своє місце сили.
Допомогти родині можна за номером картки: 5167 8030 0060 2578 (Дудченко О.)
Фото дітей публікуємо з дозволу батьків.
______
Ця публікація здійснена за підтримки Фонду “Партнерство задля стійкості України”, який фінансується урядами Великої Британії, Канади, Нідерландів, Сполучених Штатів Америки, Фінляндії, Швейцарії та Швеції. Зміст цієї публікації є виключною відповідальністю платформи Свій дім і не обов’язково відображає позицію Фонду та/або його фінансових партнерів.
поділитись у соцмережах
Рекомендуємо прочитати
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-43.jpg)
Ціна війни. Чи зможе Україна вижити без вкрадених росією корисних копалин та врожаю
Війна, що триває в Україні, суттєво впливає на видобуток корисних копалин та вирощування сільськогосподарських культур. Росія контролює 27% території України і захопила не лише міста, а й ключові підприємства та...
читати історію![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-42.jpg)
Будинок на Північній Салтівці: як живуть люди в одному з найбільш постраждалих районів Харкова
Пусті вікна, крізь які чорніють вигорілі квартири. Обвалені панелі будівель, ніби зруйновані карточні будиночки. Вулиці, які проросли бур’янами. Саме так виглядала Північна Салтівка після першого року російських обстрілів. Цей мікрорайон...
читати історію![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-41.jpg)
Перегузні, дельфіни та хохулі: які рідкісні види тварин втратила Україна та як відновити їхню популяцію
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-40.jpg)
Підприємство
Втрачена міць містоутворюючих підприємств: як під час війни склалася доля “Артвайнері”, “Артемсолі” та “Колірмету”
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-10.jpg)
Заклад охорони здоров'я
“Поки шукала доньку Соломію, то декілька разів з нею попрощалася”. Історія Оксани Фоменюк, яка пережила ракетний удар по лікарні “Охматдит”
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-39.jpg)
Заклад охорони здоров'я
Місце, де зцілюватимуть душі. У Львові будують Центр реабілітації для українців, які пережили полон та тортури
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-2-3.jpg)
Руїни в VR. Як українські компанії передають масштаби руйнувань
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-2-1.jpg)
Відбудова по-російськи. Що і як відновила окупаційна влада в захоплених Маріуполі, Сєвєродонецьку та Волновасі?
Рекомендуємо прочитати
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-43.jpg)
Ціна війни. Чи зможе Україна вижити без вкрадених росією корисних копалин та врожаю
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-42.jpg)
Будинок на Північній Салтівці: як живуть люди в одному з найбільш постраждалих районів Харкова
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-41.jpg)
Перегузні, дельфіни та хохулі: які рідкісні види тварин втратила Україна та як відновити їхню популяцію
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-40.jpg)
Підприємство
Втрачена міць містоутворюючих підприємств: як під час війни склалася доля “Артвайнері”, “Артемсолі” та “Колірмету”
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-10.jpg)
Заклад охорони здоров'я
“Поки шукала доньку Соломію, то декілька разів з нею попрощалася”. Історія Оксани Фоменюк, яка пережила ракетний удар по лікарні “Охматдит”
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-39.jpg)
Заклад охорони здоров'я
Місце, де зцілюватимуть душі. У Львові будують Центр реабілітації для українців, які пережили полон та тортури
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-2-3.jpg)
Руїни в VR. Як українські компанії передають масштаби руйнувань
![](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img/https://sviydim.media/wp-content/uploads/2024/08/sajt-2-1.jpg)